Man kan inte köpa hus för matkuponger.
Hans pappa har ett jobb.
Vi har ju sett honom plocka potatis på åkern.
Fast han kanske bara stjäl dem till middagen.
Nu räcker det!
Jag hatar dem!
Fortsätt med ert.
Allt är mitt fel.
Om jag inte kan kontrollera mig, hur ska du kunna göra det?
Inkräktare!
Jag vet ett hus din pappa har råd med.
Men det bor fåglar i det.
Sätt dig i bilen.
Hoppas att du fattar att de spöade mig.
Jag vet vilka de är.
Varför gav du dem godiset, då?
De såg ut att inte ha fått nåt på länge.
Jösses, vad fint ni har gjort.
- Varifrån får ni alla saker? - Jag vet inte.
Lidia skaffar det.
Har du försökt prata med Lipnicki?
Det är självförsvar!
Du krigade mot folk du inte ens kände!
Ja, det gjorde jag! Jag ville hjälpa folket.
Men jag dödade fler än jag räddade.
Jag förlorade fler vänner än jag nånsin haft.
Jag förlorade min värdighet och mitt hus.
Jag höll på att förlora min familj.
Det var inte ditt fel.
Du gjorde rätt som krigade.
Det är på tiden att jag berättar resten av mardrömmen.
- Pappa! - Lyssna nu!
Sist berättade jag...
att jag hade en vän, Dodge.
Vi gjorde lumpen tillsammans.
Vi svor på att alltid hålla ihop.
Nåt exploderade.
Jag hörde honom.
- Stephen! - Det var Dodge som ropade på mig.
Han var skadad. Vi var alla skadade.
Du och jag.
Vi tar nästa buss hem!
Håll ut!
Jag bar honom så långt jag kunde.
Du och jag.
Vi kom till helikoptern precis när...
- fienden kom. - Lämna honom! Bara du!
Alla i kompaniet hade dött, kvar var...
- bara jag och Dodge. - Kom igen!
Jag var livrädd.
Vi kan bara ta en man, det är allt!
Han klarar sig!
Vi kan inte ta fler än en!
- Vi försöker! - Nej! Fienden kommer!
Bestäm dig!
- Jag kan inte lämna honom! - Gör som du vill!
En eller ingen.
Jag kan inte lämna honom.
Förstår ni?
Vi är inte fienden!
Dodge var så illa däran att han inte fattade nåt.
Jag var så rädd att bli kvarlämnad...
Jag lämnade min bäste vän på marken och tog farväl av honom.
Han släppte min hand...
och slöt ögonen.
Jag klev in i helikoptern och flög iväg.
Två dagar senare...
fick jag...
Purpurhjärtat...
och Bronsstjärnan för mitt mod.
Varför tvingade du dem inte att ta med honom?
Jag hade tappat förståndet.
Kriget hade förstört oss och vi hade blivit tokiga.
Det är det min kamp har handlat om...
alla dessa år.
Att försöka förlåta mig själv och mitt land.
Jag kan inte säga att du inte får slåss.
Men om du vill veta vad jag tycker...
finns det bara en sak som gör människor...
trygga och lyckliga - kärlek.
Det är därifrån vi får vårt mod.
Det är därifrån länder får sin styrka.
Och det är därifrån Gud ger oss sina mirakel.
Finns det inte kärlek...
finns det ingenting.
Inget i hela världen som är värt att kämpa för.
Jag ska försöka komma överens med Lipnicki.
Det vet jag.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig med.
Du är min son.
Varför mitt liv är som en skål med körsbär
God morgon, flickor och pojkar.
Jag heter...
miss Strapford.
Den här sommaren ska vi bekanta oss med...
vad jag tycker...
är den finaste bok som nånsin tryckts.
Den heter:
Varför mitt liv är som en skål med körsbär.
Visst är det en spännande titel?
Ursäkta mig, raring.
När läraren pratar, är det artigt av flickorna och pojkarna...
att hålla tyst och lyssna, begrips?
Ja, fröken.
När vi har avslutat boken...
ska vi ägna oss åt att skriva våra memoarer.
Då ska ni berätta för mig...
varför era liv...
är som en skål med körsbär.
Nu ska vi få lite ordning på klassen.
Du är en lång pojke.
Du kan väl byta plats med flickan i rutigt?
Sätt fart. Ta dina saker och flytta bak.
Och du med hörapparaten!
Du kan väl sätta dig där bak?
Vrid upp volymen ordentligt!
Du kan ta och sätta dig längst fram.
Du är en stor flicka.
Du ser säkert bra längst bak.
Och du lilla vän, sätt dig bredvid henne.
Det blev väl mycket bättre?
- Negerälskare. - Håll käft!
Färgade flicka, jag sa ju till dig att vara tyst.
Jag sa inget.
Jag hörde att du viskade.
Ställ dig upp och berätta...
vad som är så viktigt att du måste avbryta mig.
Jag sa ju inget.
Det gjorde du visst.
Jag vill veta vad du sa.
Vi väntar.
Hon sa inget.
Hon kan nog tala själv.
Okej, jag ska säga det.
Jag sa: "Elvadine, vad ska du skriva om?
"Varit sjätteklassare hela ditt värdelösa liv.
"Har ingen farsa.
"Går inte längre än fötterna klarar av.
"Enda stålarna du nånsin haft i hela världen...
"var de 20 dollar du fick på födelsedan...
"av din farbror förra året."
Men det var inte för att jag fyllde år.
Det var för att jag låg i hans knä och fick smisk...
med underbyxorna neddragna.
Du kommer hit och sätter mig längst bak...
där jag inte ser nåt...
så då får jag inte nåt betyg i sommar heller.
Du har läst att en vit man tycker att hans liv är en skål med körsbär...
och jag måste komma på nåt likadant.
Bra, jag skriver hur lycklig jag kommer att vara...
när jag får 20 dollar till på min födelsedag.
Det spelar ingen roll vad han tänkt sig i år.
Jag ska skriva om att mammas nye man...
kanske slutar dricka och är snäll mot mig.
Han kanske adopterar mig och vi slipper få socialbidrag.
I slutet ska jag skriva:
"Livet är verkligen som en skål med körsbär."
Men ärligt talat, miss Strapford,
tycker jag att du och boken och hela klassen...
är en skål med skit!
Gå till rektorn.
Nu.
Hörde du inte ett jävla ord?
Förlåt?
Hon berättade sin sanning.
Du har ingen rätt att skicka ut henne eller kalla henne lögnare.
Mamma säger att de som behandlar andra illa är okunniga.
Jag ska hjälpa dig.
Hon ska sitta här framme så att hon kan se.
Hon är ingen "färgad flicka" heller.
Du ska lära dig hennes namn.
Jag vet inte hur det är med dina vänner, men mina har namn.
Det här råkar vara min bästa vän.
Hon heter Elvadine.
Min dotter vet skillnaden mellan grymhet och känslighet.
Jag skrev mina memoarer åt miss Strapford.
Och sommaren gick.
Pappa fick sitt bevis och pumpade vatten...
från ett tomt schakt i gruvan...
två kommuner norr om oss.
Det var ett bra jobb, för det var elvatusen liter vatten att pumpa bort.
Jag hörde att de inte har jobbat här...
på 20 år.
Det är lite läskigt.
Jag fixar det.
Vad var det?
Jag vet inte.
Moe!
Hjälp!
Jag kan inte röra mig.
Jag ska kolla.
Stephen?
Hur ser det ut?
Det här blir inte skönt.
Nej.
Det tjänar ingenting till.
Stick härifrån medan du kan.
Det vet du att jag inte kan.
Du är skyldig mig 3 dollar för bensinen.
Du ska veta...
att om jag så ska bryta benet i tio delar...
ska jag få dig härifrån.
Tack, det känns bra att veta.
Tredje gången gillt.
Bit ihop...
och bered dig på att simma.
Håll er undan.
Jag heter Lois Simmons.
Stephen Simmons är min man. Är han oskadd?
Jag vet inte. Jag hoppas det.
Undan!
Moe!
- Herregud! Vad hände? - Stu?
Han räddade mitt liv.
Din pappa räddade mitt liv.
Pappa!
Jag vill se honom.
Vad hände, pappa?
- Flytta er. Vi har bråttom. - Mår du bra?
- Stuart! - Flytta dig.
Pappa!
KENDALL SJUKHUS
Kommer han att överleva?
Jag har hört talas om liknande fall där de klarat sig, men...
det som håller honom vid liv är inte mediciner.
Han har svåra bröstskador. En lunga har kollapsat.
INTENSIVVÅRD
Han har inre blödningar. Hjärtat är skadat.
Pappa.
De sa att han skulle dött omedelbart.
De kände honom inte. Han kämpade.
Stu sa aldrig mycket om den dan.
Han gick direkt till kojan och började bygga.
Resten av dan och nästan hela natten...
var han mer upptagen än en enbent man i en rövsparkar-tävling.
Vid gryningen slocknade han.
Under tiden tjänade lille John D. Rockefeller pengar.
Han väntade på ett tillfälle att spendera dem.
Har du en påse?
Och det gjorde han med besked.
Arliss! Leo! Willard!
Kom hit, era värdelösa slynglar!
Titta på honom!
Han kan inte röra sig!
Vad är det med honom?
Säg det, du!
Jag vet inte. Kan det vara glass-koma?
Han är er bror! Ni ska ta hand om honom!
Om er mamma kunde se hur ni behandlar honom...
skulle hon komma ner från himlen och döda oss!
Jag borde banka skiten ur er...
för att ni lät honom rulla runt i smutsen!
Se till att få honom ren innan myrorna bär iväg med honom!
Om ni nånsin sticker härifrån utan honom...
blir det på en bår!
Upp!
Där höll mina öron på att ryka, din idiot!
- Jag önskar att vi aldrig fick dig. - Var fick du tag på det?
Ett flygplan tappade det från himlen.
Talar du inte sanning ska vi skrubba dig med läppstift...
så att alla tror att du har blöjeksem.
- Nej! - Jo!
Sen rakar vi dig som en tutte.
- Jag vill inte se ut som en tutte. - Säg sanningen, då.
Ni kan klippa av vartenda hårstrå, men jag säger inget.
Lipnicki kommer!
- Bra! Det blir en underbar dag! - Vad gör de här?
Har ni berättat om det här stället?
- Självklart inte! - Sällan!
Jag måste hem.
- Mamma måste fixa mitt hår. - Hej då, Lidia.
Stu?
Vad?
Jag tänkte säga det.
Vad har du gjort?
Jag sa till Billy Lipnicki att vi byggde ett fort.
Han får inte lämna gården. Hur kunde du göra det?
Allt kommer från Lipnickis gård.
Nej.
- Nej! - Jag varnade dig.
Hon läcker som ett såll.
Jag ger upp.
De är nästan framme. Vad ska vi göra?
- Uppehåll dem. Jag måste tänka. - Simmons!
Kom ner hit!
Du måste komma ner nu!
Jag borde inte ha gått dit.
- Det var ett misstag. - Ja.
Vi behöver inte blåsa upp det.
Vad gör vi nu?
Jag vet inte. Jag går inte ner och slåss med dem.
- Stu! - Du tänker väl inte ge tillbaka allt?
Det är vårt hus! Det är kanske vårt enda nånsin.
Ska vi inte slåss för det?
Minns du inget av vad pappa lärde oss?
Får han reda på att vi har slagits blir han besviken.
Det är inte rätt tillfälle,
men har du tänkt på att han kanske inte får reda på det?
Han ligger på sjukhus...
medan maskinen andas åt honom.
Säg inte ett ord till!
Sluta upp med att prata så där!
- Han blir bra! Han blir alltid bra! - Okej. Förlåt.
- Säg en enda gång han inte blev bra. - Du har rätt. Förlåt.
Jag menade det inte.
Vi kommer på nåt annat sätt. Utan slagsmål.
Kom ut till oss på verandan!
- Kom hit, era nötter! - Släpp mitt öra!
Håll käften, din fräkenfia!
Stuart Simmons, hälsa på Arliss Lipnicki.
Billy säger att du har snott från vår gård.
Det är våra grejer. Er pappa tog dem från vårt hus.
Jag har sett fågelholkar som är finare.
Det rasar väl ihop när det börjar blåsa.
- Snyggt lås. Var tog du det? - Det är pappas.
Det kommer från kriget. Ge tillbaka det.
Jag tar hem det och leker med det.
Ge tillbaka det.
Det där är vår ugn.
Plankorna och de rostiga spikarna med.
Om det är allt, ska ni få tillbaka det.
Inkräktaren vill ge tillbaka plankorna...
med repor och hundpissfläckar.
Jag måste tyvärr lägga beslag på det här skitfortet.
Det behövs inte. Ni kan komma hit när ni vill.
- Ja! - Håll käft, din nolla.
Fint fort!
Vad har de gjort med ditt hår?
Samma sak som jag ska göra med ditt!
Du får fem sekunder att komma på nåt bättre...
än att vi tar över fortet.
Fyra, tre, två.
Vi tävlar om det.
Fräckt!
- Vad för slags tävling? - Vilken som helst.
Om vi vinner, behåller vi fortet.
- Och om ni förlorar? - Då är det ert.
Med lås och nyckel.
Okej. Vi ses vid stenbrottet.
Om vi får nyckeln, får vi bestämma vem som kan komma in då?
Ja, det får vi.
Om jag får nyckeln, får alla komma...
och sen ska vi ha en stor fest med kakor och choklad...
och karameller och godis och...
Håll käft, din pratkvarn!
Tack vare dig är jag hungrig. Utsvulten.
Jag är rädd!
Håll i dig, idiot!
Jag håller i mig!
Vattnet är lugnt nu, men det blir farligt när tanken töms.
Simmade du verkligen där nere?
Psykar du mig, eller?
Jag sa ju det.
Vad är det för ljud?
Den töms väl.
Förr eller senare slutar det.
Stu, vi struntar i det.
Vi hittar nåt annat.
Det är jättelätt.
Du och Leo simmar till andra sidan.
Först tillbaka till stegen vinner.
Den som fegar ur har förlorat.
Har ni fattat?
Herregud! Vad är det?
Det går inte att komma över.
Vi får väl se.
- Vad är det? - Du har aldrig varit här, va?
Det är bara ljug att du simmade här.
Det är inte så svårt.
- Simmons vågar inte. - Den idioten är dummare än du.
- Simma! - Jag ska!
- Willard, gå ner dit. - Jag går inte ner.
Jävlas inte. Vill du att de ska tro att vi är fegisar?
De får tro vad de vill. Jag går inte ner.
- Ebb? - Är du feg, tjockis?
- Ula? - Inte en chans!
Var är Leo?
Är du redo? Klara, färdiga...
Vänta. Hör på.
Du får en sista chans att backa ur.
Säg bara till, så tänker vi ut nåt annat.
- För din skull. - Vågar du inte?
- Räkna ner. - På era platser...
Du vet att det inte går.
- Färdiga. Gå. - Är du knäpp?
Du klarar det, Stu!
Du är halvvägs framme!
Kom igen, Stu!
Håll dig bort från mitten!
Simma!
Du klarar det!
Simma!
Den galningen klarade det!
Jag lärde honom att simma.
Jag lurade dig.
Du trodde att jag skulle simma. Vilken idiot.
Fortet är vårt!
Ta det. Vi ville ändå aldrig ha ert sketna fort.
Jag sa ju att vi skulle klara oss.
Låset.
Hämta det själv.
Strunta i nyckeln. Vi har fortet.
Kom, Billy. Hon har rätt.
Nu sticker vi innan nån blir skadad.
Vi tog ner Billy...
och hälsade på pappa igen.
Stu tyckte att han såg bättre ut.
Elvadine bad en bön för honom.
Jag är här, älskling.
Vet du vem jag är?
Lois.
Stephen.
Det är jag.
Mamma!
Stuart!
Lidia. Kom in hit.
Är det nåt på tok?
Er pappa dog precis.
Nej.
- Nej. - Han kände ingen smärta.
Hans hjärta bara la av.
Han blir bra. Han kan inte dö, han har maskiner.
- De kopplade bort dem. - Koppla på dem igen, då!
Älskling,
han är borta.
Det går inte.
Jag är så ledsen.
Varför gjorde de så? För att det kostade för mycket?
Nej.
Ni förstår väl?
Alla bara övergav honom!
Han hade aldrig lämnat er om han hade haft nåt val.
Han är i himlen nu och tittar ner på oss.
Han ska se efter oss resten av våra liv.
Jag hoppas att han gör det bättre än när han levde.
- Säg inte så! - Du tyckte ju att han var oduglig.
Det har jag aldrig sagt. Han kanske var en ängel.
Han kanske tittar ner på oss nu.
Han kanske dog i kriget och Gud skickade tillbaka honom.
Varför då? För att vi skulle få tillbaka hoppet?
För att lova att stanna för alltid?
Vi skulle få ett stort hus med toalettbord och staket.
Och sen skulle han sticka igen.
Vad är det för en jävla ängel?
Han ville inte dö.
Nej, det ville han inte. Gud kallade bara hem honom.
Vi är hans hem!
Den dumme Herren kan få honom sen.
Varför?
Varför tar Gud allt?
Det räcker med huset och alla våra saker.
Varför måste han ta pappa?
Vad har jag gjort för fel så att han måste ta pappa?
- Du har inte gjort nåt. - Han kunde ha tagit nån annan.
Charles Manson eller gamlingar som är över 100 år.
Pappa var bara 34.
Jag behövde honom mer än du, Gud!
Var stark.
Jag vill ha tillbaka honom.
Det vill vi alla.
Nej, Stu!
De kom i eftermiddags...
innan vi fick klart ammunitionen.
Nu gör de slut på min brors fyrverkerier.
Hur mår din pappa?
Han är död.
Kan vi göra nåt för dig?
Tänk om pappa tittar?
Han är död.
Tänk om han vet vad vi gör?
Han finns inte längre.
Det här är riktiga grejer.
Rökbomber.
Kamouflagefärg.
Uniformer. Ta vad ni vill.
Stäng den fort.
Ta bort dem!
Smaka på den, ditt as.
Stick iväg från min koja, så blir ingen skadad.
Om ni kommer tillbaka blir det hårdare tag!
- Här är en! Vi bankar honom! - Spring!
- Omgruppering! - Fortsätt springa, det är det ni är bäst på.
Era fega kräk!
Stick, Lidia!
Hjälp mig att rädda fortet!
Vänta. Vad gör du?
Släcker en eld till.
Varför gör du så där?
Varför kan inte alla dela fortet?
Försvinn, din lilla råtta.
Ula Lipnicki!
Du ska få för alla gånger du slagit ut mina tänder!
Rör inte min kompis!
Du slog ut en tand.
Du slog ut en framtand till, slempropp.
Vi trodde att om vi slog till hårt...
skulle de ge upp. Bråket skulle ta slut.
Det gjorde det inte. Det blev bara värre.
Efter ett tag förlorade alla förståndet.
Din sjuke jävel!
Vi ses.
Du ska allt få!
Jag ska sparka dig till tjotahejti!
Armébrickor!
Du och jag.
Billy, stå still! Rör dig inte!
Billy!
Strunta i nyckeln. Fortet är borta.
Stanna där.
Plankorna är ruttna. Rör dig inte.
Var stilla nu. Jag tar dig.
Billy! Är det du, din fårskalle?
Ja!
Ta det lugnt! Gör inget dumt.
- Jag ville bara ha nyckeln. - Det är lugnt.
- Jag har dig. - Jag är rädd!
Släpp taget.
- Var inte arg på mig. - Räck mig handen.
Billy!
Hjälp!
Ta tag i nåt! Du klarar det!
Håll ut! Det slutar snart.
Han är fast i utloppet! Dra upp honom!
Ta honom!
Skynda dig!
Dra upp honom!
Vi kommer! Ta honom!
Han andas inte!
Kom igen nu! Hjälp till.
Andas. Vakna! Kämpa, för fan!
Kämpa! Lyssna på mig.
Lev, Billy.
- Snälla, andas! - Sluta, du skadar honom!
Det är lönlöst. Han andas inte.
Lyssna inte på dem. Vi klarar det, du och jag.
Vakna! Du måste leva!
Du måste leva!
- Du måste! - Skada honom inte.
- Låt honom vara. - Nej! Han måste få en chans.
Andas!
Pappa säger att man kan göra allt,
bara man vill.
Snälla Gud, låt honom leva!
Du tog min pappa. Ta inte Billy, han är bara ett barn.
Du måste vakna nu. Du måste leva!
Andas!
Lägg inte av nu!
Kan nån hjälpa mig?
- Jag kommer. - Vet du vad du gör?
Jag hoppas det.
Vakna nu. Ingen är arg på dig.
Du gjorde ditt bästa.
Du är en riktig hjälte.
Vakna!
Han vaknade.
Jag såg en ängel.
En riktig.
Han höll min hand.
Jag skulle bo i hans rike.
Han sa att jag måste återvända och ta hand om pappa.
Han såg ut som du,
fast större.
Nu går vi hem.
De var pappas.
Vad tänker du på?
Om pappa tittar...
kan han gå nu.
Han tittar.
Efter den dan...
kom pojkarna Lipnicki inte tillbaka till stenbrottet.
Vi såg dem inte ofta,
förutom Billy som adopterade oss alla.
Vi började bygga om fortet, men efter några dar...
tappade vi intresset och gav upp.
Nu är Stu och hans kompisar mest på bion...
och försöker skaffa tjejer.
Mamma sa att pappa äntligen hade frid,
att han inte led längre.
Några veckor senare fick vi besök.
Kan jag hjälpa er?
God dag, frun. Jag heter John Ray Wilkens.
Jag jobbar för Clairville auktionshus.
För sex veckor sen la er make ett bud...
på ett av bankens hus.
Vi har försökt ringa men har inte kommit fram.
- Det har varit lite knapert. - Hur som helst...
lämnade er make ett anbud på 432 dollar.
Tack för att ni lämnar tillbaka checken. Vi behöver pengarna.
Jag lämnar inte tillbaka den.
Banken har tagit många obetalda amorteringar...
och om den inte blir av med husen...
går den själv i konkurs.
Banken accepterade er makes erbjudande.
Det var det enda de fick.
Menar ni att Stephen har köpt ett hus?
Ja, frun.
Läppstick och rouge, mamma.
Det kan du lita på!
Mina memoarer handlar om att vi fick ett eget hem.
Men de handlar också om lära sig vad som är värt att slåss för.
Pappa sa så här om att slåss:
"Vi är ämnade för bättre saker, du och jag."
När jag vill slå nån som retar upp mig...
viskar han de orden i mitt öra.
Mamma säger att människors liv är som tapeter.
Färgens och mönstrets skönhet...
beror på alla man känner...
och allt man har lärt sig.
Vad jag lärde mig den här sommaren...
är att hur mycket vi än tror att vi förstår kriget,
kan kriget aldrig förstå oss.
Det är som en stor maskin...
som ingen vet hur den fungerar.
När den förlorar kontrollen...
förstör den allt som man trodde var värt att kämpa för.
En massa bra saker som man hade glömt att man hade.
I somras lärde jag mig...
att min bror hade rätt.
Min pappa var den klokaste man jag nånsin känt.
Och vad de än säger till en...
kan man göra allt, med Guds hjälp.
Titta!
Subtitles by SOFTITLER
Ripped by: SkyFury